Történelmi pillanatoknak lehettünk tanúi 2022 július 1-én délelőtt 9 és 11 óra között, amikor a Partium Keresztény Egyetem 2020-ban indult új Fordító és Tolmács Mesterszakának első hét végzős hallgatója sikeres záróvizsgát tett és ezáltal mesterfokozaton lediplomázott.
A hiánypótló szakot dr. Bökös Borbála, a Partiumi Keresztény Egyetem Bölcsészettudományi és Művészeti karának dékánja álmodta meg még 2017-ben. Fáradhatatlan munkával és sok utánajárással, 2020-ban sikerült azt elindítani. Most pedig elérkezett a pillanat, amikor az első évfolyam befejezte tanulmányait.
„Fontos pillanatnak lehettünk tanúi ezen a napon a Nyelv és Irodalomtudomány Tanszék életében – mondta dr. docens Bánffi-Benedek Andrea, a német nyelv és irodalomtudományi tanszék oktatója, a vizsgabizottság elnöke – „hiszen legifjabb képzésünk legelső évfolyamának munkáit olvashattuk előzetesen és hallhattuk, láthattuk az első generációt disszertációjuk megvédése alkalmából.”
„Egészen hihetetlen, hogy a nem is olyan régen még álomként emlegetett Fordító és Tolmács mesterképzés idén az első végzőseit ünnepelheti” – foglalta szavakba gondolatait
dr. Szabó Roland-Attila, a szak terminológia tantárgyának oktatója, a vizsgabizottság titkára.
„Izgatottan, csupa boldogsággal tele készültem mind a ballagásra, mind pedig a záróvizsgára,” – osztotta meg velünk dr. Bökös Borbála, aki a szakon tolmácsolást, PR-t és protokollt oktat és aki szakkoordinátorként és a kar dékánjaként természetesen tagja volt a vizsgabizottságnak – „nemcsak azért, mert tudtam, ez az első végzős évfolyamunk, hanem azért is, mert tudtam, a záróvizsgán kivételesen magas színvonalú dolgozatokkal, kutatásokkal találkozhatunk majd. Nem is kellett csalódnom.”
„A hallgatókat és a teljesítményeket látva, nem lenne méltó a hivatalos, bevett nyelvi formulák mögé elrejtőzni,” – mondta dr. Szabó Roland-Attila – „ezért csupán annyit jegyeznék meg, hogy miután a hallgatók elhagyták a termet a dolgozatuk megvédése után, a bizottság egyszerűen nem győzte dicsérni az évfolyamot.”
„Etgar Keret, kortárs izraeli író szerint létezik egy közös minőségi kritérium a nindzsák és a fordítók szakmai tevékenysége között, miszerint a jó munka fokmérője mindkét esetben a láthatatlanság megőrzése volna” – tette hozzá dr. docens Bánffi-Benedek Andrea. – „Léteznek mégis olyan alkalmak, amikor bizton ki lehet jelenteni: a tolmácskabinból vagy a számítógép mögül kilépve, igenis meg kell mutatkozni.”
A záróvizsga egy ilyen pillanat volt. És a vizsgázók kivételesen teljesítettek. Komolyan vették feladatukat, sok munkát fektettek bele dolgozataikba. Ez a munkamorál, ez a hozzáállás, nem csak most volt jellemző rájuk, hanem a két év teljes időtartama alatt. És ennek most megérett a gyümölcse.
„Az elmúlt két évben egy rendkívül erős, céltudatos és szorgalmas csapat dolgozott együtt, akiknek a munkához való hozzáállása és felelősségtudata szívet-szemet gyönyörködtető volt; kívánni sem tudtunk volna ennél jobb indítást. Ehhez a kötelességtudathoz még az online időszakban is lelkesedés tapadt, és a profizmusuk a dolgozatok minőségén is tapintható maradt. A hallgatóknak van mondanivalójuk, van mit hozzátenniük a szakterületükhöz, és közöttük egészen kivételes, kiemelkedő munkák is születtek – egyértelműen odatehetőek a más egyetemeken már olajozottan és rutinosan működő fordító és tolmács szakok végzettjeinek munkái mellé. Az is örömmel és büszkeséggel tölt el, hogy nem féltek a merészebb, nehezebb témák felé nyúlni (pl. egyházi énekek fordítása, humorfordítás, háromnyelvű szövegek), és vállalták az ezzel járó kihívásokat” – fogalmazott dr. Szabó Roland-Attila.
„Kimondottan élmény volt az első generációt oktatni – mondta dr. Imre Attila, professzor, a PKE Fordító és Tolmács Mesterszakának vendégoktatója, kinek segítségével a végzős hallgatók a fordítástámogató szoftverek használatának rejtélyeibe nyerhettek betekintést az első év során. – „Odaadásuk, szakmai tudásvágyuk az új dolgok iránt annyira motiválta őket, hogy valóban a maximumot hozták ki magukból és egymásból az egyéni és csoportos tevékenységeik során. Örülök, hogy a ballagás során személyesen is találkozhattunk, és meggyőződésem, hogy bármihez kezdenek a továbbiakban, rendszeresség, pontosság és profizmus fogja jellemezni őket.”
„Ez az évfolyam valóban egy csoda-évfolyam: a két év alatt is keményen és lelkesen dolgoztak, nekem oktatóként élmény volt velük minden óra, minden kurzus. A disszertációk védése már csak hab volt a tortán, egy kétéves fejlődési folyamat megkoronázása. Élmény volt látni azt, hogy egy‑egy hallgató mekkora fejlődésen ment keresztül a két év alatt. Annak ellenére, hogy valószínűleg ez volt az első és utolsó évfolyamunk, aki majdnem teljes egészében online vitte végig a tanulmányait a Covid miatt, büszkeséggel töltött el az, hogy mindenki nagyon szépen megállta a helyét. Egy rendkívül erős csapat volt ez, és tudom, hogy még ez után is tartani fogjuk a kapcsolatot” – fejezte ki gondolatait dr. Bökös Borbála.
„Remélem, hogy lesz még számos alkalmunk neveiket nyomtatott és digitális médiákban, filmekben, a »Fordította:« címszó után látni, hangjukat konferenciatolmácsolás közben felismerni, [őket] eljövendő szakmai konferenciákon viszont látni” – tette hozzá dr. docens Bánffi-Benedek Andrea.
„Teljes szívünkből gratulálunk nekik, és kívánjuk, hogy hasznát vegyék a nálunk eltöltött két évnek” – zárta gondolatait dr. Szabó Roland-Attila.
A mesterek, disszertációvédés sorrendjében (név, dolgozat címe, vezető tanár):
Íme néhány gondolat frissen diplomázott mestereinktől:
„Hihetetlenül boldog vagyok, amiért sikerült a záróvizsgám” – mondta Farkas Krisztina. – „A szakmai felkészítésen túlmenően sokkal többet kaptam az egyetemtől és a tanáraimtól. A széleskörű képzésnek köszönhetően nem csupán az angol nyelv területén szereztem új ismereteket, hanem bepillantást nyertem más tudományterületekre is mint az informatika, helyesírás és még sorolhatnám. Tagja lehettem egy rendkívül összetartó csoportnak. Az elmúlt két év meghatározó élmény volt, amiért nagyon hálás vagyok a Jóistennek. Minden perce megérte.”
„Két évvel ezelőtt meg sem fordult volna a fejemben, hogy idén nyáron mesterszakos végzősként fogok megmérkőzni az utolsó kihívással, a záróvizsgával” – osztotta meg velünk Balla Fruzsina. – „Világéletemben izgulós típus voltam, most sem volt ez másként. Mégis, már abban a pillanatban, amikor a terembe léptem, éreztem, hogy a légkör cseppet sem nyomasztó. Bár így is izgultam, sok erőt adott a bizottság, a tudományos szakirányító és a jelenlévő évfolyamtársak kíváncsi tekintete, jóindulatú hozzáállása és biztató mosolya. A bemutatóm és a kérdések után, elfoglaltam a helyemet. Minden érzés egyszerre öntött el. Megkönnyebbültem, mert tudtam, hogy egy nehéz próbatételen vagyok túl. Örültem, mert pozitív volt a visszajelzés. Izgatott voltam, mert egy lépéssel megint közelebb kerültem a fordítói szakmához. Ugyanakkor, megijedtem, mert az életem egy újabb szakasza ért véget. Elszomorodtam, mert nagyon a szívemhez nőttek, úgy az évfolyamtársak, mint a tanárok. Úgy gondolom, ezek az érzések jogosak. Nehéz megválni attól, amit már ismerünk. Az ismeretlen mindig fenyegető árnyként sötétedik előttünk és bátorság kell ahhoz, hogy kilépjünk a megszokottból. De sokszor ezek az ijesztőnek tűnő lépések hozzák el a legváratlanabb fordulatokat. Számomra ez a mesterképzés is egy ilyen lépés volt. Hálás vagyok, hogy részese lehettem ennek a közösségnek és remélem, hogy bár ennek a szakasznak vége, a kialakult kapcsolatok és a kellemes emlékek időtállóak lesznek!”
„Nagyon örülök, hogy sikerült a záróvizsgám – fogalmazott Silaghi Annabella. –
„Még mindig hihetetlen számomra, hogy milyen hamar eltelt ez a két év. Mivel nagyon régi vágyam/célom volt egy tolmácsképzés elvégzése, mondhatni, hogy egy nagy vágyam vált valóra. Nem angol alapszakos hallgatóként úgy képzeltem, hogy meglapulok órákon és tanulok, hogy épp csak átmenjek a vizsgákon, mivel munka és család mellett nem sok szabad ideje van az embernek és nehezebb a tanulásra időt szánni, azonban egyáltalán nem így alakult. A tanáraink profizmusa és komoly elvárásai, valamint lelkesítése, a csoporttársakkal kialakult családias kapcsolat és motiválás mindig ösztönzött arra, hogy a legjobbat és a legtöbbet hozzam ki magamból, hogy messze túlteljesítsem a kitűzött céljaimat. Olyan képességeket fedeztem fel magamban, amelyekről korábban nem is tudtam, hogy léteznek. Nagyon hálás vagyok tanárainknak mindenért, a kapott tudásért, a kedves szavakért, azért, hogy motiváltak, ösztönöztek minket. Ez a két év nagyon kedves emlék marad. Annak ellenére, hogy online képzésben töltöttük, szoros barátságok alakultak ki, és nagyon sok jó embert ismertem meg úgy a diáktársaim, mind a tanáraink személyében.”
„Néhány nappal a szakdolgozat védése után vagyunk,” – tette hozzá Vincze Zsófia – „és lassan már tisztul az elmúlt két év a fejemben. Elvégeztem egy fordító-tolmács mesterképzést, ahol fontos gyakorlati tudással gazdagodtam. Tagja voltam egy összetartó online közösségnek, amire ritkán akad példa. Megismertem tanárokat, akikre hiszem, hogy példaként tekinthetek karrierem során. (…) Úgy gondolom, a mesterképzés sikerességéhez nagyban hozzájárult a hallgatók és tanárok által tanúsított rugalmasság és elkötelezettség, folyamatos bátorítás, lendületes hozzáállás.”
Burian Ivett pedig így fogalmazott: „Hatalmas öröm és megkönnyebbülés számomra, hogy sikerült a záróvizsga. Ugyanakkor ez a végét is jelenti egy kalandnak, ami miatt letargikus érzések kavarognak bennem. Ez előtt az élmény előtt soha nem gondoltam volna, hogy a szombat reggeli koránkelések jó érzést kelthetnek bennem. Hiszen minden alkalommal hasznos és érdekes információk kerültek a birtokomba. Annak ellenére, hogy az online világban zajlott a képzés, értékes embereket ismerhettem meg, legyen szó diáktársaimról vagy tanárainkról. Kifejezetten hálás vagyok, hogy a körülmények ellenére (a legjobb) csapatként tudtunk dolgozni és hasonló tapasztalatokat kívánok a következő generációknak.”
„Amikor először láttam a hirdetést arról, hogy indulni fog ez a szak,” – mondta Huszár Erzsébet – „rögtön tudtam, hogy ide jelentkezni szeretnék, mert régi vágyam volt. Nem bántam meg. Érdekes órákon vettem részt, sok új ismerettel gazdagodtam, és ami a legfontosabb, sok kedves embert ismertem meg. Bár az órák nagy része online volt és csak egy képernyőn keresztül láttuk egymást, jó kis csapat lettünk. A sok online óra után furcsa volt mindenkit élőben, a saját háttere nélkül látni. Örülök, hogy eljutottam idáig, de egyben kicsit szomorú is vagyok, hogy véget ért. Köszönöm tanáraimnak a sok türelmet és bíztatást és bátorítani szeretnék mindenkit, hogy akit érdekel ez a szak, nyugodtan vágjon bele, megéri.”
„»Istennél semmi sem lehetetlen« (Lukács 1:37), mert »Istennel minden lehetséges« (Máté 19:26)” – voltak Geambașu Izabela első gondolatai a sikeres záróvizsga után. – „Mi sem bizonyítja ezt jobban, mint az, hogy ma itt állok, diplomás fordító és tolmács mesterként. Tudom, hogy Isten vezetett erre a szakra, és ugyancsak Ő volt az, aki család, munka és egy baleset okozta súlyos egészségügyi gondok mellett is segített, hogy befejezhessem tanulmányaimat és lediplomázhassak. Hálatelt szívvel mondok Neki köszönetet. És köszönöm családomnak is a mérhetetlen támogatást! Az ő segítségük nélkül sem lennék ma itt.
A Partiumi Keresztény Egyetem Fordító és Tolmács Mesterszakán csodálatos emberek vettek körül. Köszönet tanáraimnak, hogy meglátták bennem azt, amit én talán mai napig sem látok. Köszönöm a tanításokat, a kihívásokat, a fáradhatatlan buzdítást és pozitivitást! Évfolyamtársnőimnek (csak lányok voltunk) köszönöm, hogy a barátnőim lettek, sőt, egy
új kis család. Szívből remélem, hogy ez a kapocs nem kopik meg az évek múlásával. Hálás vagyok, hogy megismerhettelek titeket! És hálás vagyok, hogy egy olyan egyetemre járhattam, ahol fontosak a keresztény értékek, ahol megszentelik a vasárnapot. Számomra ez egy nagyon fontos kritérium volt és hiszem, hogy ez nagyban hozzátett az itt megélt tapasztalatokhoz.
Buzdítom azokat, akik a fordítás és/vagy tolmácsolás iránt érdeklődnek, hogy válasszák bátran a PKE Fordító és Tolmács Mesterszakát! Itt tisztult le bennem mennyire is élvezem a kutatást, a szervezést, az írást és a tanítást, és remélem, hogy ebbe az irányba indulhatok tovább. Mindent szívből köszönök!”
„Köszönet [a végzősöknek] a minőségi munkáért, [a] kollégáknak az alapos szakmai és lelkiismeretes mentori irányításért és nem utolsó sorban köszönet mindazoknak, akik a szak létrehozásában és működtetésében vállaltak aktív szerepet” – zárta gondolatait dr. docens Bánffi-Benedek Andrea, a vizsgabizottság elnöke.
Kedves friss mesterek, szívből gratulálunk és kívánunk nektek sikerekben gazdag utat!
Írta: Geambașu Izabela, MATI*
* Master of Arts in Translation and Interpreting